Subtitles by sub.Trader subscene.com
МУНІЦИПАЛЬНА РАДА ТОРОНТО
Раднику Флетчер, питання до персоналу.
Питання більше щодо назви.
Згідно звіту потрібно полегшити діяльність офісу...
Гадаю, слово "офіс", і ви можете не погодитися, треба пояснити.
Може, це невлучний вибір слова.
- Але не думаю, що я згодна з вами. - Що для вас "офіс"?
Раднику, я не впевнена, як я маю відповідати на це питання.
В минулому лунала критика щодо того, як радники витрачають гроші.
І було сказано: "Це не потрібно, коли ти управляєш апаратом офісу".
Значення цих слів про управління офісом...
відносно того, що є загальними витратами,
так і не було пояснено.
Чи ви згодні?
І ви серйозно це питаєте? Як варто назвати статтю?
Питання - як назвати звіт, щоб вона зробила заяву по суті.
Може, тоді ближче до суті?
Ви на одній стороні. Він голосує за те саме.
Але Джо не буде сидіти тут годину,
обговорюючи, як назвати статтю.
Ми не на одному боці. І це не стаття, а звіт.
Так, на одній, і так, це стаття.
- Лорен, Флетчер та Махавік здають? - Що?
Зак голосує, як і я.
- Це питання? - Не мало б бути.
Я нічого не розумію.
Махавік та Флетчер голосують з Катракхією?
- Сподіваюся? - А це питання?
Пробачте, це на яку тему?
Клер не впевнена, чи ми голосуємо однаково.
Ні, Закарі, я впевнена.
Ні, яку тему ми обговорюємо? Позначення спадщини? На чому ми?
- Хтось збігає за пивом? - Вже після дев'ятої.
Чому ми сваримося про витрати офісу...
Витрати офісу! Так. Ми голосуємо за те ж саме.
Треба подати клопотання, щоб дозволили магазинам продавати випивку.
- Чи не цього хочуть люди? - Може, ваші люди.
"Ваші люди"? Це расизм чи елітизм?
Це провінціалізм.
Отже, протилежність елітизму.
Закони щодо алкоголю провінційні, тобто ними займаються провінції.
Ніхто не каже "провінції", хіба що ти елітист,
ким, мабуть, ти і є.
Краще не дай босу дізнатися, що в нього є елітист зі Східного узбережжя,
який каже "провінціал", коли слово "селючина" існувало у 2012 році.
Отже, ви просто ігноруєте мене.
Чи є щось, що ти хочеш сказати, Заку?
- Ви все одно зарубите... - Тоді нічого не кажи.
Кажемо, кожен радник має отримати добавку у щомісячний
бюджет офісу у розмірі 1000 доларів.
У нас 45 офісів.
Під "офісом" ми маємо на увазі будівлю?
- Це 45 кусків в місяць. - Чи "офіс" типу Білий Дім?
П'ятсот сорок тисяч на рік.
- Чому ми розмовляємо про Білий Дім? - Скільки фізичних офісів нарахували?
Гадаю, ми маємо уточнити, зміни застосовуються до офісу чи будівлі?
Ти серйозно?
Ви на одному боці. Яка різниця, як він називається у звіті?
Якщо звучить, що це для фізичного офісу-будівлі,
а ми використаємо їх на витрати на відрядження офісу,
нас розіпнуть, трохи.
Ага. Тепер дійшло.
Так. Ні, це треба уточнити, народ.
Клер, Флетчер та Джо збираються сперечатися, як назвати звіт,
щоб виправдати витрату у 500 000 доларів, які ми вже видалили з бюджету.
І люди цьому раді. Люди радіють разом із владою.
Ви кажете, це якось на користь людям.
Але всі люди, як ви та я, я не кажу як радник,
мене цікавлять менші податки.
Я не можу заплатити за телефон і не хочу платити податки на витрати офісу.
А ви хочете змінити назву звіту,
щоб використати гроші, які ми не повинні витрачати на ваш офіс?
- Але я... - Так, Заку.
Теоретичний офіс, як Білий Дім чи Даунінг Стріт,
чи який там, трясця, наш еквівалент.
Знаєш, за кордон дзвонити дорого.
Білий Дім точно платить за телефон
асистентів офісу.
Вони дзвонять до Росії раз на тиждень.
Ага, я впевнена, що Обама та Путін не обговорюють свої плани на тиждень.
Максимум, куди ви маєте дзвонити - своєму муніципальному раднику,
- ...який в семи блоках від офісу. - Фізичного, Заку.
Фізичного!
Може, вже спробуємо придумати, як об'єднати місто
та дозволити міні-маркетам продавати алкоголь,
щоб ми не витрачали десять баксів на пиво,
бо лікеро-горілчані магазини зачинені?
- Підтримую. - За це.
- Дякую! - Підтримую.
- Пробачте, я на співбесіду... - Тут черга, друже.
- Знаю, я лише... - Хотів влізти без черги?
Не знаю, чи влізанню без черги вчать в школі.
Ні.
Гей. Я гадав, ти стоїш лише в веселих чергах.
Тригер: черги.
- Тригер: козли. - Тригер:
- ...дівчина подає петицію про тригери. - Тригери - нові спойлери.
Спойлер: твій братан - осел.
Якщо ти не знала, що все з Сільвії Плат про самогубство,
- не варто було вступати до літературного. - Далі.
Можеш пропустити цих двох, щоб я не стояла перед ними?
Дякую.
- Ім'я. - Брем Шрімер.
Коли ви реєструвалися?
- Для чого? - На скликання.
Коли реєструвався, щоб вчитися чотири роки, щоб закінчити випускним.
На випускний треба реєструватися.
А чи коли студент реєструється щороку як студент,
коледж не розуміє, що він збирається випускатися?
Ви маєте уточнити свої наміри щодо випуску.
Чи вчаться тут ті, хто не хоче випуститися?
Ви випускник.
Але не можете випуститися, якщо це має сенс.
- Не має. Кому я маю це повідомити? - Онлайн.
- Як старомодно. - Так робиться цілу вічність.
Отже, п'ять випускників 1886 реєструвалися на скликання онлайн?
Якщо не знав, що треба реєструватися до випуску, не випускайся.
Ти не отримаєш диплом, бо не будеш там.
Не диплом.
А ступінь, бо я не випускник школи.
І як розповісти про це батькам?
Вони розчаруються, що ти не лікар чи юрист,
тому те, що ти офіціально не випустився, їм байдуже.
Я вже купив квитки до випуску.
Мати готується, читаючи єврейських журналістів.
Чекай, ти ще й квитки купуєш?
Джейсон Бредлі.
ЗАПИС
Гаразд.
Так, цього тижня його не буде.
Брем?
Заходь.
Гей.
- Заходь. - Дякую.
Сідай.
Ти знаєш сестру моєї дружини?
Моя мати - подруга Деб, тому не зовсім я її знаю.
Але... так.
Отже, окрім Деб, що ще я маю про тебе знати?
- Я ходив до Західного, щоб... - Ні, це я знаю. Читав резюме.
Ти письменник.
Вразь мене.
Гаразд.
- Агов? - Що на вечерю?
Отже?
- Гарні обійми чи погані? - Чи вони бувають поганими?
- Так. - Так. Іди сюди, дай гляну.
Я вже підписав.
- Я просто читаю. - Ага.
Я вже прочитав.
Ти прочитав, що вони не платять за тебе податки? Не має пільг, Джил.
Пільга - коли хтось каже: "Ми платитемо тобі, працюй на нас".
Через кілька місяців з'їду.
Ти знаєш, скільки коштує дім?
Я б погодився, запропонуй вони платню на проїзд.
- Вони не платять за твій проїзд? - Я не купуватиму будинок.
- Так не купуй каву за 4 бакси. - Хто тут?
Скільки днів мені не пити каву, щоб його купити?
- Вистачило б на аванс. - Оце так сюрприз.
- А який аванс був тут? - Тоді все було інакше.
- Треба заощаджувати. - У Брема є робота.
- Справжня? - Так.
І я одружуюся на лікарі.
Я їстиму ланч в ресторані перед сієстою.
- Отже, мати знайшла роботу і мені. - І якщо не питиму каву за чотири бакси,
зможу накопити та купити будинок за мільйон через 684 роки.
- У Вольфа Блітцера є будинок. - Який він купив у двадцяті.
І у Бернштейна. Він журналіст, і він купив будинок.
Ми вагітні.
- Боже. - Що?
Мазел тов!
Не може бути!
- Моя дитина буде ростити власну! - Ти тепер "буббі".
- Так, здуріти. - Я знав, знав.
- Нічого? - Це чудово, мазел тов.
- Дякую, дядьку Брем. - Ага.
- Дякую. - Такі чудові новини.
Почуваюся товстою.
Знаю. Я відразу відчула, коли обійняла.
Все гаразд, займатимешся пілатесом.
- Чи можна попросити фото? - Він би сам запропонував.
Зупини "потяг халяви".
Гаразд, Гіддо.
РОБ ФОРД МЕР
Він зараз розмовляє.
Це надовго. Я перенесу зустріч.
Гей, Гіддо.
- Переклади, що я привіталася. - Я розумію привітання.
- Гей. - Гіддо, Клер проведе тебе додому.
- Нова дівчина на тебе чекає. - Так, дякую.
Він вже там. Мав бути пізніше, але вийшов рано.
- Іноді він так робить. - Гаразд.
Всі робитимуть фото та поститимуть їх, казатимуть всіляке.
- Наше завдання - організація навколо. - Так.
З ним просто. У кожного до нього свій підхід, але він непоганий чоловік.
"Сосиски бувають різних форм та розмірів". Ідеальний початок.
Ти зі списком? Це найкраще, що є.
- Друже, вона тебе гарно обслуговує? - Так.
Напиши про це. Найкраща обслуга.
Дякую, так.
Я хочу писати списки.
Іди до наступного бару, а я на вечірку.
Є. "Перегони хот-догів. Переможна сосиска - це золото".
Джил сказала мамі, цього тижня ти займаєшся мерією.
Класична Джил. Моїй сказала, що діти Семмі почали ходити раніше його друзів.
За словами моєї мами, він танцював чечітку в її утробі.
Вона найкращий публіцист. Ні, я не займаюся мерією.
Йому платять, щоб він любив мера.
Він вирішив не розмовляти з пресою, яка йому не подобається.
А преса, яка йому подобається, тепер має його дуже любити.
З цим і працюємо.
Як їх змусити не питати, не кажучи...
- А хіба він не сам каже? - Каже, які питання питати?
Зараз тиснуть на газети,
- ...які він не любить. На нашу теж. - Каже, ви погано працюєте.
Не думав, що він гадить випускникам-медалістам.
Новини невірні, якщо йому не подобаються. Це завжди так.
І потім вони вигадали дуже дурну...
Геніальну ідею. Не видавати їм щоранку розклад Роба.
Вони мають ганятися за нами.
Газети завжди позаду, бо ми знаємо, що прикривати.
Окрім таблоїдного матеріалу з їх подачі.
- І це твоя робота? - Її плюси.
Отже, випускника-медаліста журфаку,
який пише про сосиски, щойно підвищили
від складання списків барів?
- За хотдог 14 баксів? - І хто ти тепер?
Я складаю списки.
Але ще я аналізую розклад Роба Форда,
перевіряючи його інстаграм, фейсбук та Твіттер,
бо він може щось патякнути та доповідаю босу.
А він вже віддає завдання іншим, а не мені, бо я оцінюю хотдоги.
Що, як якийсь довбень підловить його та зробить компрометуюче фото?
Ми його ховаємо. Ти додаєш газету до чорного списку і починається.
"Напад на свободу слова".
І їхня "свобода слова" забивається лише скигленням про себе.
Не про людей, і людям стає байдуже.
Я по суті граю у "Де Валдо?" з дуже жирним Валдо,
доки не підловлю його та не встромлю свого носа.
Гадаю, треба вирушати.
- Але ти досі складаєш списки? - Тобі не сподобалася халявна їжа?
Люди мають знати 10 найкращих сосисочних в місті.
- Це місце найкраще. - Плюс за рекламу.
- А що буде з церквою чи штатом? - Головне кліки.
- Ти не з нами? - Хот-доги чекають.
- Зустрінемося пізніше. - Ага, чекаю не дочекаюся.
Дякую.
- Коли ти маєш його зупинити? - Ні-ні.
- Ти не зупиниш його? - Я не маю.
- Це не твоя робота? - Ні. Не за визначенням.
- Це частина твоєї. - Чого?
- Визначення роботи. - Зупиняти його?
Робити так, щоб люди не знали, що його треба було зупиняти.
Треба було, щоб люди підписали документ про нерозголошення.
Чи конфіскувати їхні телефони. Не дивися в інстаграм.
Уявляєш виття?
Не думаю, що нерозголошення когось хвилює.
- Якби ми забрали телефони. - Що, як він осоромиться?
- Хочеш? - Ні, подивлюся на роботу майстра.
Спитай знову.
Що зробиш, як він осоромиться?
"Медіа завжди виставляють нашого мера в поганому світлі".
Завжди "наш", а не просто мер.
"Доки він бореться..." Головне, що він проти ворога.
Щитом та мечем вбиває драконів.
"...щоб працьовиті платники податків цього чудового міста
побачили, як їхні гроші працюють на них,
а не попадають в кишені приятелів-корупціонерів".
Це натякає, що є група багатіїв,
які смикають за ниточки.
"Знаєте, за що справді соромно...
Ні, Андерсоне, не перебивай. Я не закінчив".
І тут ми примушуємо того, хто питав, самому захищатися.
"...це те, що ви фокусуєтеся на тому, що наш мер..."
є, "...випив пива зі своїми друзями...", -
типу, такий, як всі,
"...доки опоненти мера", - дракони -
"...в цю мить пропонують підвищити витрати
на підтримку їх та їхніх донорів...", -
група багатіїв і решта, - "...за рахунок платників податків".
Нас звуть особливими асистентами не просто так.
- Що б це не було. Тисни агресивніше. - Знаю.
Ти отримав медаль Фромма. Скажи їм.
Вони знають, бувай.
- Дейве, я шукав тебе. - Так.
Знайшов. Що там?
- Хотів обговорити історію. - Кажи.
Її я хотів тобі показати.
- Показуй чи розказуй, Бреме. - Гаразд.
- Чув про сьогоднішню вечірку Сі-Джі? - Віднікуються.
Я поговорю з нею та всіма, хто там був, але це відкритий бар.
- Поговориш з ким? - І що? Яка різниця?
Купа тупих дітей,
політики та купа алкоголю? Нічого вагомого не отримаємо.
- Не для протоколу. - Спробуй.
- Що це за історія? - Нею займається Сьюзен. Кажи.
Я міг би з нею. Що там?
Вона з радістю, але ти у нас зайнятий іншим.
Де воно? Найкращі місця для бранчу.
Так, я казав...
Дейве, просто я працюю вже більше року.
- Знаю. - Знаєш?
І я думав...
Я займаюся одним і тим самим. Я не проти, мені подобається.
Гадаю, я міг би бути кориснішим.
Ти репортер. Ти пишеш статті про всяке.
Списки.
Ти не станеш автором, бо трохи тут попрацював.
Я знаю.
Знаєш?
Люди читають списки. Пам'ятаєш, коли "Хаффінгтон-Пост" були новинами?
Зараз новини на "Базфід".
Нікому не цікаві новини,
пролистай 15 сторінок матеріалу
і лише відновиш віру в Бейонсе.
Я напишу про бранчі. Я лише...
Це... Гаразд.
- Я отримав медаль Фромма. - Боже правий.
Зроби репортаж з вулиць про вечірку у Сі-Джі-Пак.
Роб Форд був на вечірці,
де його звинуватили у залицянні до колишнього кандидата в мери.
Як гадаєте, це вплине на місто?
- Він любить веселитися, я теж. - Це огидно.
Ви, хлопці, постійно чіпляєтеся. Дайте йому робити свою роботу.
- Пробачте, сер, можна вас спитати... - Мені насрати.
- Дякую. Можна спитати вас про мера? - Школа.
- Точно. - Брем.
- Як ти? - Добре. Отже, цим зараз займаєшся?
Яка різниця?
Залицявся чи ні, це огидно. Ось що я про це думаю.
Тобі за це платять чи ти волонтер?
Яка різниця?
Забув питання, але я маю бігти на роботу.
- Бувай. - Мамі привіт.
Ага!
Пробач... Пробачте, сер. Можна...
Чи не могли б ви відповісти на коротке запитання? На коротке.
Це для...
Гаразд.
...і ось три дні пройшло,
а згадки про гучне залицяння немає.
Воно не "гучне", коли про нього мовчать.
- Клер? - Воно не гучне.
Відхилено.
Далі. Сьогодні особливий вечір.
Вперше за ще молоду кар'єру
людини, яка є менеджером з комунікації,
передаю пальму першості...
Ешлі!
За майстерні відповіді на дзвінки.
Скільки дзвінків ти перенаправила за останні дві доби?
Двісті, трясця, п'ятдесят чотири!
Ешлі!
Чотири роки на психфаці, га?
- Класика. - Дуже практично.
Чотири роки, чого там,
і ще три роки байдикування у юрколеджі,
коли сторінка у фейсбуці стала кращою за тебе,
а ти можеш отримати роботу у найпрогресивнішій компанії,
яку може виконати машина.
Ешлі Поллак, народе!
Дякую. Так!
Дякую-дякую.
Так.
- Вітаю. - Дякую.
Я й не очікувала.
Я така вдячна.
Але я не можу взяти всі лаври лише собі.
Все завдяки купі боргів на мені.
Лінда, яка дзвонить двічі на тиждень, вона не тільки гарант моєї позики,
а ще, майже, мій терапевт та особистий радник.
О ні. Музика.
Я маю подякувати тому паперу, який висить в моїх батьків вдома.
- За Ешлі! - За Ешлі!
Шарма.
В якому сенсі немає?
Рік тому хтось записав відео.
Нібито.
Чого?
- Вона працює там кілька місяців. - Звідки їй знати?
Преса дзвонить їй, перш ніж щось випускати. Вона фільтр.
Хлопець, який продає відео, подзвонив би їй.
Він міг подзвонити Камалу, але вона мала бути в курсі.
- Хто такий Камал? - Особливий асистент мера.
- І він знає... - Все.
Яка різниця між особливим та звичайним асистентом.
- Ні, вони всі особливі. - Твоя мати тобі каже таке теж?
Зателефонуй дівчинці, скажи, ми не здамо її,
якщо вона хвилюється про це.
Джудіт, з газети, вона викликає нас.
Так, я їй сказав, це їхні внутрішні проблеми.
Здається, один з її людей міг зустрічатися з нашим.
Давай звати його "відео-хлопець", щоб було зрозуміло? Хто?
Ви про кого?
- Газетчик. - А, зі списком.
Так, той самий.
Трясця.
І над якими завданнями працюєш ти?
Над якими інші не хочуть.
Списки "Топ-10". Кращі бургерні, кращі фруктові салати.
Але ти знав, де він буде?
Де він був.
Чи був там в ту саму мить, але не раніше.
І як відео потрапило до твого радіусу, коли ти складаєш списки?
Скорочення.
Ти теж отримав?
Ні, не думаю...
Ні.
Сьюзен.
Девіде, гей.
Слухай, Девіде.
Я не піду на засідання через це.
Я не...
Це...
Де Джудіт? Бо хочу з нею поговорити.
Ні. Авжеж, навіщо це їй? Борони Боже.
Девіде, я не прийду туди, це великий ризик.
Всі побачать, як я виходжу з клятою папкою.
Ні.
Гаразд. Тоді поклади у найменшу папку мені до пошти.
Так, до пошти. І тоді я все перегляну.
Отже...
в хлопця не було вибору?
Мені було байдуже.
Я отримав дзвінок.
Алло?
Ні.
Але я можу вам допомогти.
Брем.
Так.
Ні-ні. Так, можемо зустрітися.
Та жінка пішла, отже, можеш попросити підвищення.
Вони її звільнили, бо не хочуть їй платити.
Не думаю, що вони розщедряться на мене.
Гаразд. Не будемо про це.
Але я лише скажу, що ти осідаєш на місці. Це все.
Гаразд.
Це все? "Гаразд"?
- Думав, ми не обговорюємо це. - Ми не обговорюємо...
Ми досі продовжуємо?
Я не з матерів, які змушують сина іти до юрколеджу, так?
Ти з тих, хто тисне на вину, що я не пішов туди сам.
Ти досі складаєш списки?
- Ваш суп. - Дякую.
Так. І грецький.
Для хлопця тунець.
- Дякую. - Дякую.
Я лише...
Ти так чудово пишеш.
Ти такий розумний.
А зараз ти лише пишеш про 20 найкращих...
Не знаю, місць, де роблять свічки. Чи що там...
В мене вже є історія.
Один хлопець хоче зустрітися.
Щодо чого?
- Там і дізнаюся. - Боже. А де?
Ні, навіть не кажи.
Просто напиши мені потім, гаразд?
Розкажи свою історію своїми словами, люди послухають. Не фільтруй.
Скажи Девіду: "Це моя історія". Не питай.
- Тунець. Тарілка гаряча. - Дякую.
Ейб.
Гей.
Брем.
Ти не проти?
Ні-ні.
Треба було принести й свої.
Отже, ти подзвонив,
сказав, що хочеш сам на сам, щодо твоєї історії?
Я працюю у комуні. Зазвичай, нам не приділяють час.
Я радий тебе вислухати.
Я бачив твої списки.
Вони мені подобаються.
Дякую.
Але один раз ти запитав людей, що вони думають
про поведінку мера, так?
Хтось сказав, може, той був напідпитку, і я задумався.
Я здивувався, що ніхто не задумався, може, є дещо інше,
що змусило м-ра Форда так поводитися.
В якому сенсі "дещо інше"?
Мабуть, ти думаєш, про те, про що і я.
Я думаю: "Що ти маєш на увазі, кажучи, що його змусило дещо інше".
Дехто з цих дітлахів, я знаю, не живуть своє життя як слід.
Дещо інше.
Чесно кажучи, я гадки не маю, про що ти кажеш,
чи що за історія, що трохи допомагає з її описанням.
Так.
Я сказав їм, що допоможу, щоб їм не довелося робити погані речі.
Відчуваю, наче це щось з Раші.
З чого?
Забудь.
На що я дивлюся?
На гарну історію, може?
Твоя газета, вони заплатять?
Отже, нам нічого на нього підвісити,
окрім фотографування дрібних шахраїв?
- Ні, ще ні. - Отже, хто його привів?
- Може, його людина. - Яка?
Робова.
Отже, Робова людина везе Роба зустрітися з людьми, в яких є відео...
- Нібито. - Нібито. Дякую.
- Який хоче продати хлопцю зі списком. - І іншим.
До скількох приватних будинків він возить Роба?
- Хто? - Людина Роба.
До тисяч.
- Тисяч? - Так. Люди дзвонять йому щодня.
- І він відповідає всім? Особисто? - Сам.
Ви додзвонилися до офісу мера Роба Форда.
Я, чи мій особливий асистент Камал Арафа, не можемо вам відповісти.
Якщо це запит для мера, залиште своє ім'я та телефон,
ми передзвонимо протягом 48 годин.
Вперед, "Аргос"!
- В мене дещо є. - Що?
- Я можу сам презентувати? - Що це?
- Я хочу розповісти на зібранні. - Ні.
Дейве, це крута історія.
Всі вважають такими свої історії, до певної миті.
Виявляється, що вони не круті, і Джудіт їх з'їдає.
- Останню мою історію ти віддав Сьюзен. - Бо ти її не презентував.
Потрібен контекст.
Якщо подобається - я і презентую. Вона моя.
Гей, як ви?
Гей, як ви? Що робите? Як тебе звати?
- Лорен. - Вітаю, Лорен.
Хочеш селфі? Давай.
- Чудово. - Дякую.
Гаразд. Бувайте.
Вони вдома?
Я постукав.
Ось.
Гей, я Роб. Ви залишили мені повідомлення?
Гей, мере Форд. Я Марк, живу у центрі міста...
- Закрити велодоріжки... - І світить прямо мені у...
Нульова інфраструктура...
Школа моєї дитини...
Ви взагалі в курсі, що діється?
Платформа для...
- Спідометри, які спалахують... - Передзвоніть, будь ласка.
Камал все записав. Він зв'яжеться з вами за тиждень.
Ми спробуємо. Хоча скоріше за три чи місяць.
Так, місяць.
Дякую за дзвінок та підтримку.
- Жодних проблем. - Так.
Я ціную.
Ніколи так не роби.
Коли ти працюєш на мене, ніколи не сперечайся зі мною.
Я й не сперечався.
Ти сказав, що зв'яжемося через місяць.
- Так і є. Я ж казав вам. - Ти не нагадав. Це занадто довго.
Вони голосували за мене, щоб я все лагодив. А ти псуєш.
Згадайте, я казав...
Нічого ти не казав!
Ми запізнюємося.
То менше перди в калюжу. Заводь автівку.
Сідай.
Девіде.
Чому тебе двоє?
Це... його історія.
Гаразд.
Ти, Девіде, знаєш, що означають ці зібрання...
Знаєш, бо вони в нас двічі на день.
Редактор збирає думки, щоб обміркувати історії та сюжети.
В кожного різні історії.
Сьогодні ти припер хлопчину, гаразд. Але тут, гадаю, одне з двох.
Або в нього реально крута історія, настільки,
що ти припер його, щоб він тебе підтримав чи працювали разом.
Гадаю, скоріше, підтримав.
Чи друге, цей хлопець дрочить тобі під столом.
Ні те, ні те, не так вже й чудово.
Бо в першому випадку твій наймолодший репортер,
хто працює десяту частку від строку твого найстаршого,
надривається за втричі меншу зарплатню.
І це вказує на те, що ще є зайвий жирок, який можна зрізати.
А ти знаєш, що вони завжди хочуть скоротити.
Хоча я не люблю відпускати людей.
Тому цей варіант поганий.
А у другому сценарії він просто дрочить тобі в кабінеті.
Але ми не платимо тобі за те, щоб тобі тут дрочили.
- Я не думаю, що тобі дрочать. - Не дрочать.
Шкода.
Я не хочу соромити малого, виганяючи його зі зібрання,
але тут залишиться лише один. Побачимося на наступному, Девіде.
Це ж його історія.
Гаразд.
Чекай.
Лінн.
Мірвіш позивається на нью-йоркську галерею
за придбання підробних Поллоків 10 років тому.
Не люблю багато людей в кабінеті.
Всі хочуть розповісти свою історію.
На все просто не вистачає часу,
а не всі історії настільки чудові, як вони гадають.
Наскільки чудова твоя?
Зараз гадаю не настільки, як думав.
Не лести мені. Це огидно.
Так. Гаразд.
Чому в них замальовано очі?
Він не хоче, щоб ми видавали, якщо не купимо історію.
Ми не купимо історію, доки не маємо відео.
Інакше це просто його фото з купкою дітей.
Він завжди робить зі всіма фото. Він міський Санта.
Скільки хлопець хоче?
Сказав, інші пропонували 5000, але вони хочуть більше.
Хто?
Він не сказав.
Гадаєш, це не брехня?
Не знаю.
Нове правило, коли питаю твою думку, вона має в тебе бути.
Коли ти зустрівся з ним... Знаєш ім'я?
Тільки ім'я.
Гаразд.
Коли зустрівся з ним, ти повірив, що він каже правду?
Так.
Ми зацікавлені, але не переконані. Потрібне відео.
Без пропозиції не думаю, що це можливо.
Тоді в тебе немає історії.
Роба немає.
Він залишив дещо у Хайді. Я привіз, щоб повернути.
Можеш віддати мені.
Ще я хотів з ним поговорити. Якщо можна.
Можеш поговорити зі мною.
Гей, це Брем.
Давай знову зустрінемося. Можу...
Передзвони чи я передзвоню, мабуть.
Це Брем. Ми познайомилися у пральні.
Дякую. Бувай.
Готуйся!
- Вперед, зійшлися. - Вперед!
Відіграйтеся!
- Робе, можна питання? - Не зараз, Паоло. Ми зайняті.
Ви завжди для нас зайняті.
Що? Давай швидко. Яке питання?
Робе, розкажіть, що ви робитимете з озброєними злочинами?
Як захищатимете від них місто?
Не знаю. Саме це питання я обговорю
з прем'єр-міністром.
Поговоримо про міграційні закони.
Авжеж, в мене є ідеї.
І я зроблю все, аби захистити місто від цього.
- Дякую, Паоло. - Гаразд.
Вперед! Досить з мене вашої макарени.
Зімкнулися! Вперед!
Готуйсь.
Вперед!
- Давай, Заку, вперед! - Бий його!
- Є щось? - Не можу ніяк з ним зв'язатися.
Чи є ще контакти?
Зрозуміло.
Гей, Девіде.
Так?
Що б ти зробив?
Довірив би історію комусь з більшим досвідом.
Трясця. Пробач.
Слухай.
Хто ще його знає?
Твою людину.
- Так. - Почни з цього.
Гаразд.
Пробачте. Минулої середи я тут був.
Я не знаю, чи ви тут...
Гаразд. Зрозуміло.
Гіддо.
Я залишив гроші на їжу на столі.
- Кілька швидких... Гаразд. - Пробачте...
Гей.
Гей, пробачте.
- Ви тут працюєте? - Я лише асистент.
Нічого. Я шукаю з ким можна поговорити про мера.
- Коротке інтерв'ю. - Я не допоможу.
Чи можу я... Якщо в вас буде час... Ось моя візитка.
Дякую.
Гаразд.
Гей, пробачте, ви тут працюєте?
- Нічим не можу допомогти? - Лише кілька запитань?
- Я не зможу допомогти. - Коротенькі.
По-перше, що це, в біса, таке?
Він хоче зменшити рівень імміграції, щоб знизити рівень озброєних злочинів?
- Він казав не про це. - Як на носія...
англійської мови йому потрібен гарний перекладач з ксенофобської.
Він не вважає мене іммігрантом. А є "по-друге"?
Так. Треба купити Джошу подарунок до заручин.
Так остогидло купувати людям два подарунки на весілля.
Ти не отримуєш подарунок, коли об'являєш про випуск.
- А потім ще й на випускний. - Ти отримав подарунок на випускний?
Гідда подарувала мені картку на 50 баксів.
Гадаєш, за яку мову приймає Роб твою, коли ти розмовляєш з Гіддою.
Він гадає, я розмовляю зміїною.
Бо ти його клятий чаклун.
Ти...
Ти хочеш вийти заміж?
Типу, за тебе?
Може.
У нас навіть не має кабельного.
Скачаємо щось.
Звучало б шикарно сказати, що бачила щось по Ейч-Бі-Оу,
а не клікала по сайтах, які пропонують мені
збільшити мій член у 50 разів.
Знаєш, якщо це купити, банери припинять вискакувати.
Я купила. Не вірю, що ти не помітив мій збільшений член.
Помітив.
- А ти не помітила мій? - Ні.
ЕЙБ АФРОКАНАДЕЦЬ РОБОТА У КОМУНІ ТОРОНТО
Дай мені кілька днів, перш ніж щось робитимеш.
Я не допоможу, якщо мої руки зв'язані. А вони будуть...
Слухай. Послухай.
Ти сказав, що матимеш відповідь вчора.
Я намагаюся тобі допомогти. Дозволь мені.
Гаразд.
Гей... ти дав мені візитку перед ратушою. Що ти тоді хотів?
- Гей. - Дякую.
Не думав, що хтось відгукнеться.
Що ти тоді хотів?
Ти працюєш на мера, і, знаєш, люди чують різне.
Я думав, що...
Не знаю. Думав, хтось може щось знати.
Мого імені в статті не буде.
Авжеж. Лише якщо ти сама захочеш.
Мого голосу теж бути не повинно.
ЗАПИС
Не важливо, що ти придумав, вони все одно будують нові кондо.
Самі кондо.
На це пішло скільки, два місяці?
На те, щоб я стала цинічною курвою? Я такою народилася.
- Бачиш? Якби ти була юрис... - Ні, я і є юрист.
Лише не практикую. Кому це потрібно?
Якщо мене наймуть на практику практикувати як юрист,
я не стану геєм на показуху, щоб політик сказав:
"Мій асистент - гей".
Чудова фраза, щоб приліпити до холодильника на радість мамі Поллак.
Не перегинай.
Але ж ти знаєш, що з юрступенем можеш робити, що хочеш, так?
Ні.
Всі вважають, що вона як диснеївський абонемент до всіх кар'єр.
Ось тільки з диснеївським абонементом до "Юніверсал" не впустять.
Я тут.
- М-ре Мер. - Трохи пива в п'ятницю.
Різні офіси.
В них сьогодні вечірки. Люди святкують.
Забагато тут не буває!
- Ні? - Ні.
Ось моя Клер.
Вона займається бродячими тваринами.
Це Джорджі? Це Джорджі.
Він організовує мої вечірки.
Ще двійко - Деббі, а це Джон.
Гей, не пий забагато пива.
Він виправляє всі вибоїни. Скоро переходить.
Вибоїни.
Все. Ці мені вибоїни.
Гей. Стів. Так.
Тримаю. Тримаю гівнюка!
Хочете фотку?
- Давайте. - Посміхайся.
Ви подивіться... Флетчер.
- Як Флетчер тебе зве? - Зак.
Не розмовляй, коли я з тобою розмовляю!
Жартую.
Ні-ні, я жартую.
Пожартував. Жарт такий.
Жартую. Я не проти малого.
Але твій клятий бос? Ні.
Пішла вона!
Гаразд, повертаємося до роботи.
Завжди працюють. Розслабляйтеся, доки можете.
- Робе, може... - Ні!
Я сказав, ні!
Я тут головний!
Я!
Повідомлення для Флетч.
Ось тут.
Передай їй.
Зрозумів?
Листом чи імейлом.
Гаразд. Іди сюди.
- Гаразд. - Зрозумів?
Так.
- Зрозумів? - Так.
- Зрозумів? - Так, Робе.
- Зрозумів? - Ага.
Ти зрозумів.
- Зрозумів? - Ви мене лякаєте.
- Робе. - Роб, серйозно.
Гаразд. Так?
Робе.
Га?
Ти зрозумів?
Скажи, що треба сказати... Гучно та чітко.
- Так? Зрозумів? - Так!
- Що треба сказати? - Так!
Скажи гучно, щоб ми чули.
Так! Зрозумів!
- Ти передаси їй? - Так! Боже!
Передаси їй? Точно передаси їй його?
Крутіший за відбитого боса-єврея.
Гаразд, пішли.
- Ідемо. - Ідемо.
О твоя клята дівчина, і вона принесла каву.
Ще зарано, Еліс. Ми лише починаємо. А потім буде кава.
Робе, давайте сядемо.
Тобі подобається Камал?
Га?
Я люблю Камала.
Люблю його.
Але, думаю, ти любиш його іншим способом.
Мабуть, я сподіваюся, що ти його любиш, як я,
тобто тобі на нього байдуже.
- Робе, в мене тут є дещо. - Так, а що?
Так, ідіть сюди, я покажу.
Робе.
Робе, ідемо. Ідіть сюди!
Гаразд.
Я лише розмовляю, розмови зі своїми працівниками. Не можна?
Трахав я твою кицьку!
Покажеш їм офіс?
- Ви знаєте, де він. - Щоб показати їм...
Ходімо.
Прояви повагу до мене, га?
- Прояви! - Поговоримо надворі?
Авжеж.
І ви не подали заяву?
Всі бачили.
Не знаю, кому я могла б сказати, щоб вони вже про таке не знали.
Це твій репортаж був кілька місяців назад?
Сі-Джі-ПАК?
Так, я знаю про неї. Але я не...
Це був не я.
Все, що я думала, тобто...
окрім "не плач"...
я згадала той випадок на Сі-Джі-Пак.
Чому?
Бо ми її поховали.
Ту жінку?
Ми сказали, що вона божевільна, що хоче помститися.
І всім було байдуже.
Ти не думаєш піти з роботи?
Мої батьки не платять за мою квартиру, тому...
Кожного разу, коли ти так підбігаєш, ти думаєш, що в тебе є історія.
Є.
А твоє завдання на сьогодні?
Я зробив його після історії.
- За додаткову роботу не похвалю. - Так. Послухай.
Розмовляв з дівчиною з мерії. Вона розповіла, що він неконтрольований.
Одного разу зовсім злетів з котушок.
Вона не хоче, щоб використовували її ім'я. Але сказала, це не вперше...
Асистент з мерії Торонто доповідає: Форд вийшов з-під контролю
Це моя історія. Але там далеко не все... Вона...
Автор не ти, історія не твоя. Вона їхня.
Якщо дозволиш спробувати, вона буде моєю. У вільний час.
Я пишу списки, що... Що гаразд.
Але я можу. Це було в мене в пріоритеті. Я міг бути першим.
Є щось від твого зниклого?
Це гаразд лише тому, що ти представив історію.
Не я виглядаю дурнем, бо твоє джерело зникло.
Джудіт думає, їм заплатили, щоб замовкли, а ти проґавив шанс.
Знаєш, що я думаю? Що він зрозумів, що ти аматор.
Повертайся до свого столу.
Гей, я залишив тобі купу повідомлень, але, мабуть, ти...
Мабуть, пішов до інших.
Це Брем. Ми зустрічалися у пральні, але...
Слухай, знаю, я молодий, але я не аматор.
Я думав, що зможу зробити щось цікаве на роботі.
А потім, не знаю, коли ми зустрілися,
я подумав, що саме ти - мій шанс,
але я не зможу показати, на що здатний, якщо ти не даси це зробити...
Так, тому щасти.
Сподіваюся, той, хто розкаже твою історію, зробить це вірно.
Можеш покласти телефон на п'ять хвилин?
Хоча фото. Хвилиночку.
Мама сказала, Ніл був на співбесіді у "Гугл".
Ні-ні, це не головна частина. "Брем взявся за справу", - ось що.
- І що з нею? - Нічого, це працює не так.
- Яка справа? - Ніяка.
- А як працює? Ти не розкажеш? - Він могила.
Нічим я не займаюся.
Ні. Він працює над чимось. Його назначили.
- Коли ми прочитаємо? - Ніколи.
Він як Гленн Грінвальд. Скажи.
Гаразд, хлопець подзвонив, і з цього нічого не вийшло,
мене натягнули за це,
і я далі пишу списки, бо саме цим і займаються журналісти.
Доки не з'явиться щось гучне, досить питань.
- Вони намагаються зрозуміти, що ти робиш. - Я теж.
Не розмовляй з ним, коли він такий. Це марно.
Знала, що Конні Чун прийняла віру?
З днем народження тебе
З днем народження, любий Джеку
З днем народження тебе
- Ми пішли. - Бувай.
Це бісить.
Що саме?
Гадаю, я трохи розумію.
Що саме, з чого саме?
Ти отримав першу роботу, на яку подав заяву.
- Практику. - Тобі за це платять.
Але тобі пощастило, що не маєш хвилюватися про гроші.
Так, знаю.
І я маю лише радіти, бо всі кажуть:
"Тобі пощастило. Ти маєш радіти".
У Версалі Марія-Антуанетта захотіла, щоб їй побудували село, несправжнє.
Вона хотіла відчувати, що робить щось, тому побудувала хлів,
де доїла корів та, типу, була ближче до землі.
Мені не до ментальної гімнастики, не хочу нічого розплутувати.
Але я радий, що ти знайшла застосування ступені з історії.
Трохи важко скаржитися,
коли в тебе в руках машинка за 800 баксів, здатна посадити "Аполон-13".
Ти молодий, відносно освічений білий чоловік.
Марії-Антуанетті відтяли голову разом з її білим чоловіком.
Що тебе так засмучує?
Може, факт, що я маю бути радісний та щасливий,
що все мені ніби дається легко,
тому коли знаходжуся у стані нормальної людини, відчуваю страх,
чи сум, чи сумніви,
ніхто не сприймає це серйозно.
І "Аполон-13" не приземлився.
Це тому що в них не було мобільних.
Бо ніхто не впевнився, що вони посилають людей
біс знає куди, і що їхній корабель не вибухне.
Їм повірили, що шатл доставить їх з пункту "А" до пункту "Б",
бо їм так сказали.
Слухай, я намагався щось вигадати.
Стривай.
Якщо ти це зіллєш...
Алло?
Якби я знала, що ти працюватимеш на нього і через нього станеш, як не мій Камал.
Я б за нього не голосувала.
Він сказав, що допоможе нам. Інший... він такого не казав.
Їм наплювати на нас.
Я думав...
Якщо працюватиму на нього, матиму хоча б руку на важелі.
Камале, я завжди хотіла, щоб ти жив. Живи!
Пам'ятаєш? МДА мала відкрити двері будь-куди?
І може.
Якщо тебе звати Джеффрі, може.
Мені подобається нинішня житлова рада, яку він зібрав.
Він пообіцяв і зібрав.
І знаєш, хто написав цю пропозицію?
Мій онук, політик!
Мерія Торонто Ешлі Поллак
Оцінка фінансових справ "звичайного" мера Роба Форда
Форда розлютило, як з ним поводиться "естеблішмент".
Він ненавидить тих "багатих, елітистів".
Батько Форда був бізнесменом.
Родина володіє нерухомістю у дорогому районі міста.
В мера більше спільного з "елітистами", ніж він визнає.
я чекаю, коли ти вирішиш, чи ідемо кудись сьогодні
Хочеш сьогодні?
Почнемо у "Вайсглесс", а потім у "Хемінгуея"?
Так. Я за кермом, тому заїду.
ГАРАЗД
Будинок м-ра Форда в елітному Етобіко
оцінюється у 888 000 доларів.
Казав, що наткнувся на Бекі Блітер у метро?
Вона була у костюмі.
Де ми?
Мабуть, вона нещаслива і йшла додому.
Не знаю. Це був ранок. Ми тут надовго?
- Мабуть, нещасна та ходить на роботу. - Я повертався зі співбесіди.
- Ми маємо їх зустріти о 23:00. - Так, встигнемо.
Брем на своїй хвилі.
- "Гугл" відкриває тут офіс. - Ми тут.
Де?
Я все одно облажався. Задають питання, на які ніхто не знає відповідь.
Типу, скільки оборотів за день роблять годинникові стрілки?
- Як гадаєш, скільки коштує цей дім? - Не знаю.
Чомусь 22.
- Він заплатив 300 десь 10 років тому. - Хто?
Роб. Якщо куплятимеш зараз, він коштуватиме 900 000.
Брем, ти під кайфом? Що ми тут робимо?
- Він не відповідає. - Ні? Цікаво, чому б це.
- Треба забиратися. - Якщо він не справжній, додам у твіттер
посилання на списки практикантів,
доки вони не зрозуміють, що практиканти теж це вміють.
Може, краще, якщо він не справжній.
- Знаєш, скільки вартий його батько? - Байдуже.
- Все, що він має, лише завдяки батьку. - Як і ми сидимо в авто твого.
- Поїхали вже. - Чому, гадаєш, він не справжній?
Я лише сказав, краще, якщо це так.
Він - мер, і він на камеру курить крек у дірі.
- Нібито. - Нібито.
Я навіть не знаю, де знайти крек, не то що діру.
Може, почнеш розпитувати в торгашів трави?
Я певен, що Ноа Шварц з конгрегації "шекет бевакаша"...
Гей!
...знає, де найкращі діри з креком та опієм у Форест-Хілл.
Хотілося б, щоб курильні опію досі існували.
- Це не те саме. - Так. Ні.
Крек - гівно. Опій - крутопій.
Я зустрічався з ним. Він справжній.
Є в журналістиці така штука, коли ти вигадуєш повну нісенітницю
та пишеш у Твіттері, і все одно отримуєш свою прес-конференцію.
Це, типу, варто того, коли тебе виведуть на чисту воду.
- Яким боком? - У тебе буде сторінка на "Вікіпедії".
Що ти думав знайти, сидячи перед його будинком?
Якщо він пішов, я міг побачити це сам,
а не з інстаграму інших людей.
Ти сказав копам, що працюєш над статтею.
- Так? - Так.
Не знаю, чи я висловився чітко чи в тебе проблеми з наркотиками...
Так, я облажався. Знаю.
Радий, що дійшло!
Подивися на мене. Ти не пишеш історії! Ти виконуєш завдання!
Ти не прикриватимешся газетою, коли тебе спіймають,
доки підозріло пильнуєш за будинком мера! Зрозуміло?
Пробач.
Я навіть шкодую, що ми не платимо тобі більше. Так.
Так ми б могли вирізати тебе з бюджету.
Кумедно, хоч ти й непотрібний, а здихатися важко.
Це Ешлі.
Гей.
Про що?
Що?
Я тобі передзвоню щодо цього.
Що?
Гей, я не знав, що з тобою сталося.
Важко сказати, не бачучи, за що платимо. Скільки хочеш?
Вони не погодяться на вищу ціну. Треба було починати з вищої точки.
Триста тисяч.
- Не знала, що мова про ліри. - Хтось користується лірами?
- Ліван. - Ні, в них фунти.
- Ні, ліри. - В Турції ліри.
Ми не платитимемо 300 000 за відео.
- Він почав з 150. - Ти торгувався на підвищення?
Ні-ні, він сказав, що нижче 150 не погодиться.
Отже, я і сказав, що треба почати зверху, щоб було куди опускати.
Ти торгувався на підвищення ціни.
"Глоуб" знає, всі газети знають. І хтось його отримає.
Скільки вони хочуть? Ми дамо більше.
"Дамо більше"?
Запропонуємо десятку.
За що? Ми навіть не бачили товар.
Мова про хлопця, що зник на два тижні...
Три.
Три? А ти молодець.
Мова про хлопця, що зник на три тижні,
і він каже, що є відео, яке хочуть побачити всі? Можливо?
- Де ви зустрінетесь? - Ми нікому нічого не кажемо.
Я лише питаю...
Я лише хочу, щоб ми не виглядали, наче брешемо, коли воно випливе.
Знаєш, що буде, якщо воно випливе, він втратить роботу.
І ти знаєш, що тоді буде.
Якщо воно випливе?
- Який в нас бюджет? - "Ті-Ем-Зі" платить за таке.
- В них є прибуток. - Ми - справжня газета.
- У нас відповідальність журналіста. - У нас відповідальність перед містом
і, що важливіше, перед людьми, які щодня дивляться на нижню строчку,
коли твоя зарплатня - найяскравіші червоні цифри.
Уявляєш, скільки трафіку це нам дасть?
- Ми газета. - Ми більше не справжні новини, Джудіт.
ТОРОНТО - ЗВІТ З ВИТРАТ ОФІСУ МЕРА
ЗАГАЛЬНІ ВИТРАТИ ОФІСУ
Це лише заява. Кілька питань.
Я досі працюю на мерію.
Я розумію. Ми теж.
У нас один бос, в тебе та в нас.
Навіть якби ми заплатили, ми скорочуємо людей, щоб заощадити.
Нам непотрібні додаткові витрати.
А вони хочуть казкову суму.
Що, як скооперуємося з кимось, як робили "Вікілікс"?
Не думаю, що в "Таймс" чи "Дер Шпігель" цікавить це так само,
як цікавило шпигування США за ООН,
що вони дадуть грошей за відео канадського мера під креком.
- Не дадуть. - Ні.
Але я знаю, вони хотіли продати відео "Стар", може, й "Глоуб".
- Що? - Людина Брема дзвонила їм, до "Стар".
Звідки знаєш?
Я знаю декого там, хто погано зберігає таємниці.
Гадаєш, у "Стар" вони так само кажуть про тебе?
Підійди на хвилинку.
Ми підлаштуємось під твій графік.
Я маю це обміркувати.
Що, як ми попросимо Ешлі, з офісу?
Вона не розкаже під запис, але...
Всім насрати на її історію.
Вони захочуть побачити, як мер курить крек.
Йоу.
Пам'ятаєш голосування зі збільшення бюджету? Витрати офісу?
Точно. Так.
Воно пройшло, але Роб відмовився.
А де знаходиться цей залишок?
У гаманці нашого офісу.
А те, що залишиться в кінці фіскального року, повертається в казначейство.
Вони сперечалися, що "офіс" - це офіс. А на що пішли гроші?
На всяке. Дабман спонсорує команду молодшої ліги.
- Можна пустити на комуну. - Можна. А що?
Хочу віддати гроші на доброчинність у комуні. Кошерно?
Дабман, Хітченс влаштовують іноді собі жіночі ланчі.
За рахунок офісу.
Люди Торонто, які не знаючи, платять за "Цезар" 20 баксів,
- ...проти доброчинності точно не будуть. - Чудово.
Я хочу знати, що саме там. Хай думає, що в нас є гроші.
Добре, Джудіт.
Можеш посміхнутися.
Іди до свого столу.
Як воно?
Мені їх надягти?
Якщо хочеш послухати.
Гаразд.
Досить.
Можна ще раз?
Ні.
Безкоштовно лише раз.
Ти був там?
Так.
Ти зняв відео?
Він був там.
Що в трубці?
- А ти що думаєш, га? - Я переконуюся.
Може, час подумати про гроші?
Гадаю, ми зможемо заплатити.
Гаразд, розкажи босу, що бачив та скажи мені цифру.
Гаразд.
Заспокойся.
Ось що ти зробиш.
- Гей! - Робе.
- Хвилинку. Глянь, скільки людей. - Можна фото?
Вони не хочуть бути знехтуваними,
вони стоять тут, щоб їх почули.
- Дякую, що прийшли. - Дякую.
- Гей, Робе. - Гей, як ти? Дякую.
Гей. Ти теж тепер наймаєш іммігрантів?
- Прожени його, а не купуй костюм. - Ні.
Ні, Камал не... Ні, Камал хороший. Так не можна.
Гей, "потяг халяви" Роб!
- Так! Саме так! - Ага!
Це він.
- О ні. - Дивись.
Що ти відчув поряд з ним?
Ви про що?
Все, що ми знаємо, кому б він не допомагав... Може, собі, хто знає?
Ми знаємо, що вони займаються наркотиками, по периферії та прямо...
І це не дітлахи з травою,
які продають її ботанам, що хочуть покурити та пограти у відеоігри.
Кому ми віддаємо гроші?
Ми щодня пишемо про вбивства, банди тощо.
Але ми не спонсоруємо їх.
Якщо в когось є компромат на особу при владі, і, я не знаю,
вони можуть просто шантажувати офіс, але чи не краще,
якщо наша газета скільки-небудь заплатить
замість того, щоб дозволити комусь мати владу,
яка може зашкодити людям?
Іди купи нам кліки.
Агов? Так, я щойно прийшов. Все гаразд.
Мамо, я передзвоню.
ВІДЕОФАЙЛ НЕ МОЖНА ВІДКРИТИ ФАЙЛ НЕ Є ВІДЕОФАЙЛОМ
Я написав все одно.
- Що? - Про що відео, що на ньому?
Просто опишемо. Я знаю, що бачив.
Якщо люди почують про відео...
Люди, що повірять - повірять, ті, що ні - ні.
Ні, Дейве, якщо надрукуємо це...
Іди сюди. Дивись.
Дивись.
Це божевілля.
Чому ти посміхаєшся?
А ти чому ні?
Мер Торонто Роб Форд курить крек на відео
- Серйозно? Це моя історія. - Припини.
В них немає відео. Вони лише описують.
Вони заробляють гроші більше за ту десятку, що ти віддав.
Ти досі тут тому ж, чому і я. А могла втекти.
Мені теж потрібна робота,
але, може...
Якщо ти покурив один раз у минулому крек,
це вдарило по твоїй можливості бути мером?
Не знаю. Може.
Це можна ще обґрунтувати. Гаразд.
Але якщо ти п'яний в дрова, що й не пам'ятаєш,
що когось лапав?
Тоді ти не можеш бути мером цього міста.
Знаєш...
Я думала, ти щось йому скажеш.
Попросиш Роба вибачитися переді мною.
А потім я подумала: "Може, в Камала немає контролю
над тим, що каже Роб".
Але ти навіть нічого мені не сказав.
Це був лише черговий день.
Та лише чергова жінка...
чергова історія, яку треба поховати.
Прихожу я сьогодні...
і ось ви тут.
І ось ми тут.
І це все, що ти знаєш?
Так.
А в тебе є ще дещо?
Робе.
Знаєш, що казатимуть діти, дізнаючись, що мене звільнили.
Тебе не звільняють, не такі правила.
Так, звільняють.
Вони дзвонили. Сказали, більше не хочуть мене бачити.
Їх тренуватиме хлопець з "Фіз-Ед".
Він навіть їх не знає.
Він тренує дівчачу волейбольну команду, а тепер тренуватиме мою команду!
Ти досі мер, Робе.
Діти прочитають це лайно.
Я не робив поганих речей.
Я хотів робити лише хороші.
Ну знаєш, я ходжу, зустрічаюся з усіма, допомагаю їм. Будь з чим.
А вони лише хочуть мене скривдити.
Може, це не назавжди, га?
Може, лише тимчасово відсторонять?
Від тренувань?
- Якщо немає відео, тоді... - Немає, клянуся, жодного.
Я лише тусувався з тими підлітками. Ми лише розважалися.
Як звичайно.
Але відео немає, Робе, так?
Але вони завжди хочуть щось отримати.
Вони вічно у своїх телефонах.
І вони вічно роблять якусь капость.
Іноді я йду і бачу авто копа.
Клянуся, я бачу ту ж саму...
Я вдома, а та сама автівка копа їздить колами.
Наче щось шукає.
Чи дивиться, як щось підкласти.
Сьогодні буде гра.
Дістань мені їхні номери. Замовиш піцу.
Хай прийдуть сюди після гри.
Треба зачекати, Робе.
Ні, я хочу їсти піцу, хочу їсти піцу з дітьми.
- Робе, я не думаю... - Ти не клятий бос! Я бос!
Знайдеш їхні номери та запишеш! Роби!
Це не математичне рівняння!
Гаразд.
Я дістану номери та піду.
Що? Ні.
Ні, не йди, Камале.
Ні.
Ні. Гаразд, давай трохи перепочинемо.
Гаразд? Я тебе люблю.
Я тебе люблю, Камале.
Ти мій друг.
Пробач, гаразд?
Гаразд?
Гаразд? Прийдеш пізніше.
Пам'ятаєш вечір тут зі своїми друзями?
Ти накричав на Ешлі, я був тут наступного дня...
Хто? Ні-ні. Я не пам'ятаю.
Так, Робе.
Ну знаєш...
Я просто розслабився...
Трохи вийшов з-під контролю. Того вечора. Так. Я знаю.
Я не заперечую.
- Я піду... - Ну й іди!
Я на колінах, але я не клята баба!
Я тебе не благатиму! Забирайся!
Я замовлю піцу. Легко.
Знаєш, Робе...
Мені подобається, що ти відповідаєш всім.
Зустрічаєшся з усіма, кому треба допомогти,
а потім відпочиваєш та розважаєшся після роботи.
Думав: "На цього крутого мужика буде приємно працювати. Це гарний мер".
Але якщо ти напиваєшся до стану, що не пам'ятаєш, як лапав когось...
Якщо ти закінчив, іди, я знайду собі іншого Камала.
Жодних проблем.
Забирайся.
Воно тут. Я не скажу, як дістав, але воно тут.
Ми прослуховували його телефон.
- Роба? - Людини з відео.
В нього неприємності?
Ми не можемо сказати.
Але так.
Він втратить роботу?
Він мер.
Це так чи ні?
В мене неприємності.
Ні. Твої дії не нелегальні.
Дурні. Але не нелегальні.
Ми зараз думаємо, як повернути твоєму босу гроші.
Але так, ти чистий.
Але твоя оцінка ситуації - просто караул.
Я не бачу, як ми зможемо працювати з тобою так далі.
Чекайте...
Взагалі?
Ти мені подобаєшся, Брем. Майже.
Але, знаєш, це було...
Ви мене звільняєте?
Ми не оновлюємо твій контракт.
Але ви...
Ви дозволили мені цим зайнятися.
Ти мав лише прийти та зробити, що просили.
Приходити, і мовчки очі в роботу. Це все, що малий, як ти, має робити.
Ти думаєш, я сиджу за цим столом...
бо просто прийшла?
Гадаєш, всі, хто хотів працювати тут, знали когось?
Це твій шанс.
Тому, ні, іншого шансу в тебе не буде, доки не заслужиш.
Може, треба було обдумати краще, перш ніж довіритися такому зеленчаку.
Чи, може, ти відкусив завеликий шмат, я не знаю, але...
через це люди думатимуть, що з тебе поганенький журналіст.
Брем? Заходь.
Гей.
"Трахав я твою кицьку".
Він точно сказав саме це?
Ви випивали того вечора, так?
Що?
Я лише кажу...
Коли я трохи вип'ю, то пам'ятаю все по-різному.
Я лише...
Ви точно пам'ятаєте його слова?
Так.
І хоч я випила пива перед тим, як прийти,
я чудово згадаю те, що сказала "пішов ти" офіцеру поліції,
коли він мене спитав, чи це справді сталося.
- Слухайте... - Пішов ти.
Ще питання?
Я бачу, якийсь час ви були волонтером-футбольним тренером.
А чи ви цікавилися ще вашою спеціальністю?
Я помітила, між вашим випуском та теперішньою миттю є пробіл.
Я працював.
Мабуть, це стара версія.
Ні, я...
Я зрозумів, що через це мені не передзвонюють...
Я подумав, якщо поясню все особисто, це не буде таким шоком.
А де ж ви працювали?
В офісі мера.
Торонто?
Так.
Перш ніж вирішите, що всі, хто там працював, ідіоти,
я б хотів пояснити, чим я займався,
і як я виконував свою роботу,
яку за тих обставин, я думаю, виконував чудово.
Яку ви мали посаду?
Офіційно чи неофіційно?
Офіційно.
Особливий асистент мера.
А не офіційно?
- Мер. - Ми чекаємо перед кабінетом.
Ось мер Форд.
Хочу сказати меру Брітаннії у Гамільтоні,
ми надеремо дупи вашим "Тигреняткам".
І Ешлі Поллак заявила, що я сказав,
що хочу вилизати її кицьку, отже, Ешлі Поллак,
я ніколи такого не казав і не сказав би.
Я щасливо одружений, і вдома мені всього вистачає.
Дякую.
Що ви їй на це скажете?
І Ешлі Поллак заявила, що я сказав,
що хочу вилизати її кицьку, отже, Ешлі Поллак,
я ніколи такого не казав і не сказав би.
Я щасливо одружений, і вдома мені всього вистачає.
Казанова. Справжній Казанова.
Що тут скажеш? Дякую, Робе.
Король Роб, пані та панове.
Отже, окрім Деб, що ще я маю про тебе знати?
Я ходив до Західного, щоб...
Ні, це я знаю. Читав резюме.
Ти письменник.
Вразь мене.
Ага.
Гадаю, це значить, що новини тепер розділяються.
Типу... на всіх, лівих чи правих, старих чи молодих.
Так.
Знаєш, скільки статей я читаю щодня
про те, що люди мого віку ліниві та все їм легко дається,
і через них світ такий поганий.
Я не ледачий.
Я не думаю, що мої друзі ледачі.
Я провів все своє життя у школі, намагаючись стати найкращим у класі,
бо саме це вони нам казали робити. І я це зробив.
Я приймав участь у всіх програмах, куди мене записували батьки.
Знаєш, хокей щопонеділка, гітара щовівторка, карате щосереди,
знову хокей щочетверга вранці,
того ж вечора математика з репетитором.
Нас ростили у постійній роботі з кимось.
І що, мені легко стає нудно, але, агов,
ще до 11 років у мене був більш забитий розпорядок дня,
ніж у голови штату.
Тому ні, я не... Я не розумію лінощів.
Знаєш, нас постійно стимулюють,
щойно наша мати зрозуміла, що щось в ній росте.
Перш ніж вони нам щось дали,
вони ходили до музичних магазинів та утрамбовували нас класичною музикою.
Тому доведеться пробачити мені миті, коли я не знаю, що робити,
тому граюся на телефоні.
І це... Все легко дається.
Ти бісишся, бо за все дають трофеї за участь,
навіть якщо не переміг.
А чи це погано?
Знати, що ти вартий?
Так. Так, і що?
Я хочу речі. І думаю, що я їх заслужив.
І знаю, що маю важко працювати, якщо хочу їх отримати.
Я ж не... Я ж не ідіот.
Мені ніколи не купити будинок, хоча я б хотів.
Не знаю, чи одружуся я скоро.
Але я хотів би, мабуть.
Я б зрадів і тому, що можу купити автівку.
Тобто вже є достатньо великий тиск від людей, які купили будинки
та одружилися, коли їм було 22 роки.
А потім обрані люди ще оббиратимуть нас наступні 50 років.
Це якщо до того часу ми не знищимо Землю.
Так, думаю, що трофеї за участь - це чудово.
Знаєш, я не маю бути найкращим. Я хочу бути.
Так. Я хочу бути найкращим. Але якщо ні...
Я маю хоча б мати змогу прийняти участь.
Зробити щось, що подобається чи бути частиною чогось.
Чи хоча б отримати за це гроші.
Я хочу приймати участь, тому так, трясця, я хочу трофей за участь.
Пробач, що я матюкнувся.
Бреме?
Пробач за очікування.
Давай покажу, що тут де.
Ага.
Subtitles by sub.Trader subscene.com
Переклад субтитрів: Фатун Володимир